זה יהיה לי קשה נפשית ללחוץ על כפתור שיגרום למותו של מישהו
כל אדם הוא עולם ומלואו, זו לא החלטה שלי לקבוע של מי החיים יותר או פחות חשובים.
בחרתי לא להרוג איש בשביל הסיכוי שהפועלים יצליחו להמלט בדרך נס, או לפחות חלקם ישארו בחיים.
I decided not to do anything because the causes of the accident is not my fault nor responsibility. Plus, if I were not there those people would still die. Although more people are going to go, it is not the same to know that they are going to die becauseof the accident that for me to push somebody or literally pull the trigger to know that I am actively going to kill someone
אהיה חייבת לעשות משהו ולא להיות אדישה.עם זאת, האקט של לדחוף מישהו אל מותו לא עולה על דעתי.
לא מעוניין לחרוץ גורלות במו ידיי ולדון אנשים למוות
הפעולה האקטיבית של הריגת אדם אחר איננה מוסרית
לא לא תפקידי לבחור בין המזלל של אנשים. או להחליט מי ימות
לא אעשה פעולה אקטיבית שתהרוג אדם אחר, גם במחיר של הרג שלושה במחדל
אני לא מוכנה להיות אחראית למוות של אנשים בפעולה. אני לא אגרום בעצמי למוות של מישהו אלא אתן לגורל לעשות את שלו.
יש משהו מאוד אישי בלדחוף מישהו אל מותו. למרות שלכאורה זה היה מציל יותר חיים. המתג מספק אפשרות "קרה" יותר. אם כבר, ההתלבטות הייתה אם לא לעשות דבר
אני לא יכול להעדיף את חייהם של השלושה\חמישה על פני חייהם של היחידים.
כמו שלא אקריב את חיי אין לי שום זכות להקריב את חייו של איש - אנסה בכל זאת לצעוק להם.
יש הבדל בין הימנעות מהצלה לבין הריגה של אדם. לא רוצה להיות אחראית על הרג.
אין זה תקף להציל חיי אחרים בעד חייו של האחר
לו הייתי האדם גדל הגוף הייתי רוצה שידחפו אותי, כלומר, אני חושבת שכך ראוי ונכון לעשות, אולם אני לא חושבת שאהיה מסוגלת לעשות זאת.
אולי הפועלים ישימו לב לקרון ויזוזו מבלי שאף אחד יצטרך לההרג.
אני מאמינה שמה שצריך לקרות קורה. גם מטעמים חוקתיים ופליליים. כשאתה מנסה לעשות משהו "טוב" אתה נדפק. אם הוא יראה לנכון להקריב את חייב - אשרהו.
למרות הקושי שבדבר, איני מוצאת שבידי הזכות להחליט לגזול את חייו של האדם הגדול העומד על הגשר.
חיי שלושה פועלים שווים יותר מחיי פועל אחד
עדיף להציל חמישה אנשים מאדם אחד או שלושה
אעדיף לתת ליד הגורל לקבוע ולא לחרוץ את גורלו לדעתי. לא אסלח לעצמי אם אגרום למותו
ראשית, עדיף שאחד יהרג מאשר שלושה. שנית, העובדה שלא עשיתי משהו אקטיבי (אלא זה קרה אגב מחדל) כדי לגרום לכך שהאדם נהרג, מקל על ההחלטה
המחיר יהיה המינימלי. כך יינצלו בסה"כ 6 אנשים במקום 4 (בשתי האפשרויות האחרות).
אני חושבת שלא אוכל לא לעשות כלום,לא אקפא במקום. ומהתקווה שהקרון יאט או שהפועל ישים לב לקרון שמגיע ויוכל להינצל אעשה זאת
בעיקר מתוך תחושה שאני יכולה לעשות משהו. אבל גם במחשבה לוגית של עדיף להרוג פועל אחד משלושה
הסטת המתג היא פעולה אקטיבית ודמו של הפועל האחד לא אדום יותר מזה של שלושת הפועלים כך סבר הרב אליעזר ולדנברג שדן בסוגיה זו (ולא כחזון איש)
ההבדל בין לעשות פעולה אקטיבית שהורגת מישהו לבין לא להציל מישהו הוא גדול.
אני לא אבצע את הבחירה של מי יחיה ומי ימות. אני אנסה בכל כוחי להוריד את 5 הפועלים בלי קשר לאיש השמן
לא מסוגל לבחור חיים של מי חשובים יותר. מה גם ששום דבר לא ודאי. אני בכ"א לא אקח על עצמי כזו החלטה
אין לי סמכות להרוג אדם אחר גם אם זה כהקרסת חיין כדי להציל חיים אחרים. למי יש? אולי לגורל, או לאלוהים...
לקלוט את זה, לצערי הרב, לוקח שנייה וחצי. אני יודעת שעבורי, אין מספיק זמן בשביל לקבל החלטה ככ גדולה ולחשוב על השלכותיה.
הקרון התנתק שלא משליטתי ולכן לא אגרום בכוונה למות אדם במו ידיי.
מותו של האיש הנמצא על המסילה הצדדית נקבע כוודאי, אולם לא הוזכר שפגיעת הקרון בשלושת העובדים תגרום למות אחד מהם
איש אחד יהרג אומנם אבל חמישה ינצלו וזה עדיף מאשר איש אחד שיהרג ושלושה בלבד ינצלו
כך בודאותאציל 3 אנשים. בנוסף, לאדם בודד יש יותר סיכוי שיוכל לברוח מהמסילה ולהנצל כך אולי כלהעובדים
באופן עקרוני, אעדיף להציל חמישה אנשים מאשר בנאדם אחד. מצד שני, ברגע שההחלטה הזאת נעשית בצורה אקטיבית על ידי, התשובה לא פשוטה.
לא אעשה שום מעשה אקטיבי להרוג אדם, גם אם זה יוביל אולי באופן ספקולטיבי להצלת אחרים
אני חוזר בי. כן אלחץ על המתג. ברור שעדיף שאחד ייהרג ולא שלושה.
אולי הפועל הבודד יוכל להינצל וגם אם לא מנעתי אסון גדול יותר
לא הייתי יכול לגרום באופן אקטיבי להריגתו של מישהו, אפילו על חשבון אדם אחר
יכול להיות מצב בו האיש היחיד יספיק לברוח תוך כדי שאני לוחץ על המתג ובכך אציל את כולם
אני לא זה שאקבע חיי מי יותר חשובים. אני לא אלוהים שיכול להרוג אדם אחר במקום מי שאמור למות.
שיקול תועלתני פשוט של חייהם של שלושה מול זה של אחד.
באפשרות ב ודאית הפועלים ינצלו ב-א מניחים שהם יברחו אבל אולי יכנסו להלם ואז בעצם יהרגו יותר אנשים
אני לא אקח אחריות להרג של אנשים, אם הייתי בוחרת זה אומר שבחרתי לקחת חיים למישהו
אם הייתי לוחץ על המתג היו מאשימים אותי שהרגתי אותו. אם אדחוף את האיש לא היו אומרים כלום על זה שלחצתי על הכפתור והרגתי מישהו בכוונה.
באופן כללי, יש לי נטייה לקפוא ברגעי לחץ, אז לא סביר שאצליח לעשות שום דבר. בהנחה שכן אצליח לזוז, איך אני יודעת מה יקרה לקרון לאחר שיירד מהמסליה?הוא עלול להתמוטט ולהרוג את שלושת הפועלים
מבחינה רציונלית קרה הצלת 5 אנשים על פני הצלת 3.
בכל מקרה מישהו יהרג ,אז בחרתי באפשרות עם המספר המינימלי של הרוגים
דמם של הפועלים אינו סמוק יותר מדמו של האיש גדל הגוף
כמה שזה נורא, עדיף לפגוע באדם אחד מאשר בשלושה. מצד שני, נקיפות המצפון על כך שגרמתי למותו של אדם באופן אקטיבי כנראה לא ירפו ממני
אני לא רוצה לעשות שום דבר אקטיבי שיהרוג אדם אחר
זה החלטה להרוג בנאדם, בטח אתלבט המון ולא אספיק ללחוץ
למרות שפעולתי תציל חמידה אנשים ויש בכך יתרון, אני לא חושבת שאוכל מבחינה מוסרית לעשות פעולה אקטיבית שתגרום למותו של האדם השישי.
אני לא רוצה לעשות פעולה אקטיבית שתכריע מי ייהרג
אני לא אלוהים ולא אבחר מי ימות ומי יחייה. אני אצעק לעבאת בתקווה שישמעו ואולי יצליחו להימלט
אני לא אהרוג בן אדם. אעשה מה שאפשר להציל אותם שאינו דורש להרוג אדם
אני לא שלם עם ההחלטה, אך נדמה לי שבמצב בו אני נדרש להביא למותו של אדם באופן אקטיבי חמור יותר מלאפשר לדבר לקרות, לפי ההגיון של "שב ואל תעשה"
בשני המקרים נדרשתי לבחור מי יחיה ומי ימות. את ההחלטה הזו אשאיר לבורא עולם.
כל הארבעה אנונימיים. בהעדר הכרות - ומשניתן בידי הכח להציל שלשה ולא אחד - אעשה כדי להציל יותר למרות שהאחד לא יסכים עמי
ביצוע פעולה אקטיבית נתפס מבחינתי כמעשה פגום יותר מבחינה מוסרית, על אף התוצאה הקשה
אינני רואה עצמי כמי שרשרי להחליט מי יחיה ומי ימות. אני לא חשוב שה״כמות״ קובעת במקרים מעין זה.
לא אהיה מסוגלת להרוג אדם, גם אם זה אומר להציל חמישה. המחשבה של להרוג מישהו לא מתקבלת על הדעת.
מי אני שאקבע מי אמור למות. חוץ מזה למרות שרשמתם שזה וודאי. אני בן אדם מאמין ומאמינה שהכול יכול לקרות גם ברגע האחרון , אפילו הדבר הכי לא צפוי.
לא אהרוג אדם שהיה בטוח במו ידי. זה רצח. אדם אחד לא אמור להחליט מי ימות ומי יחייה.
אני אשמח לעזור להציל חיי אדם. כמובן. אבל בשום אופן לא במחיר חיי אדם אחרים. אני לא יהרוג אף אחד. ואף אחד לא יכול לקבוע חייו של מי "שווים" יותר.
אין לי זכות להחליט החיים של מי שווים יותר, לא מדובר בעניין כמותי, ואינני מסוגל להרוג אדם בדם קר רק כי הוא משמש כאמצעי להצלת אחרים. אדם אינו חפץ
זאת החלטה קשה, עד כדי סבירה- מי אנ שאחליט את החיים של מי לגזול. ובכל זאת, כשאפשר להציל שני אנשים, אבחר באפוציה של הפחות נפגעים
אין אפשרות לעשות משהו בלי שדי הרבה אנשים יהרגו. לא הייתי רוצה להיות חלק מזה.
לא אגרום למותו של אף אדם גם אם יש סיכוי שאציל מישהו אחר
אם אלחץ על המתג בודאות אציל 3 אנשים. אולי זו קצת התחמקות מהשאלה, אבל לאדם אחד יש יותר סיכוי להספיק לברוח מהמסילה ולהינצל וכך יש אולי סיכוי שכלארבעת העובדים יינצלו.
אין לי את הזכות לבחור מי יפגע ומי לא. כמובן שאם יכולתי לעשות משהו ושאף אחד לא ייפגע הייתי עושה זאת. אבל, כאשר מדובר בםגיעה של אדם אחר. מי שמני?
אם לא אתערב, ה"טבע" יעשה את שלו, ויקבע מי ייהרג ומי לא. אם אתערב, "אני" אהרוג מישהו, מה שלא ארצה לעשות.
קשה לי לשנות את יעוד הקרונית ולהיות זה שחורץ את גורלו של אדם. ברגע שהקרונית השתחררה אין לי רצון להיות מעורב ולהכריע לגבי מסלולה.
בעצם הדחיפה, אגרום למוות של אדם, באופן אקטיבי, במידה ולא אפעל האשמה לא תהיה שלי באופן ישיר למרות שאציל חמש נפשות.
עדיף לאבד אדם אחד מאשר 3 אנשים, ובנוסף- נאמר כי ל-3 הפועלים אין זמן לרדת מהמסילה, אבל לא נאמר שלפועל היחיד אין זמן... יכול להיות שהוא יספיק.
בסיפור, יש בידי בחירה בין מותם של שלושה אנשים אנונימיים לאיש אחד אנונימי. מאחר וכל אחד מהם זהה מבחינתי, אעדיף להציל שניים.
עובדה שאני צריכה להיות אקטיבית כדי לגרום למותו של אדם קשה לי, לכן אעדיף לא ללחוץ על המתג
הבחירה הינה תועלתנית, ע"י הדחיפה אני מצמצם את הנזק, השיקול הוא תועלתני נטו
עד כמה שזה נורא... עדיף שאדם אחד ימות מאשר שלושה...
אני אעדיף להציל 3 פועלים, ובצער להקריב פועל אחד.
לא אקח על עצמי באופן אקטיבי הרג של אדם אחר
לא בידי לקבוע גורלות של אנשים ולעשות חישובים באשר למי ראוי שיחיה.
אין זה זכותי להחליט להרוג אדם אחד על פני 5 אנשים, אין חייהם של 5 אנשים חשובים יותר מחייו של אדם אחד, כך הגורל. עצם זה שאני אדחוף אותו - אני בעצמיאבצע רצח.
בשני המקרים אני רואה את עצמי אחראית למותם. במקרה של הפועל הבודד, אהיה אחראית רק למותו שלו.
אני לא יכולה לשלוט ברכבת המתקרבת אל הפועלים, כלומר אם יקרה להם משהו אני לא "עשיתי" משהו כדי לתרום לכך (אבל גם לא מנעתי זאת). לעומת זאת אם אדחף אתהאיש מותו יהיה אשמתי הבלעדית ואני אבצע בעצמי את המעשה.
כדי לא להרוג אדם בידיים.זה שאלה שיש לחשוב עליה שנים רבות ולא תוך שניה בשביל שאלון אנטרנטי! .
ההתלבטות היתה בין לא לעשות כלום לבין ללחוץ על המתג. אני לא יכול לדמיין את עצמי דוחף אדם למותו, גם בעבור הצלת 3.
באופן רציונאלי עדיף אדם אחד מת מאשר חמישה.
מבחינה תועלתנית וקרה עדיף שימות אדם אחד מאשר חמישה. למדנו את המקרה בקורס תורת המשפט (פרופ' דוד אנוך).
יהיה לי קשה יותר לחיות עם עצמי כאשר אני במו ידי הרגתי מישהו וראיתי את פרצופו וכו'
לא חושבת שאני יכולה להעדיף חיים של אחד על פני חיים של אחר, ולעשות משהו אקטיבי כדי לממש זאת.
זה לא נתון להחלטתו של האיש להתמסר ככה, אם אני אדחוף אותו אל מותו אני לא יכולה להחליט על מוות של איש אחר שאיננו אני. גם אם זה יותר "משתלם".
המעשה פסול מבחינה דאונטולוגית, אף שהוא ראוי מבחינה תוצאתית.
אין זה מקומי להחליט של מי החיים יקרים יותר ולכן לא הייתי לוקחת את ההחלטה לידיי למרות שזה חיים של אדם אחד למול חיים של חמישה.
שלושת האנשים היו מתים גם לולא הייתי שם. לחרוץ את דינו של אדם אחר נתפס בעיניי כמעשה אקטיבי. נכון שאין "לעמוד על דם רעך", אבל לא הייתי מסוגל לחיותעם עצמי בידיעה שדנתי אדם אחד למות בכדי להציל שלושה אחרים.
אין בזכותי לבחור מי יהרג על אף התועלת לכאורה בחישוב מתמטי של כמה יותר יהרגו.
אני לא אפעל באופן יזום על מנת להרוג מישהו, גם אם זה יציל בפועל יותר אנשים.
אם אין בכלל סיכוי שהם יספיקו לברוח, אפשר לאיש האחד כן לצעוק שירד, ויש יותר סיכוי שהוא יספיק לברוח מאשר ש3 אנשים שיספיקו לברוח..
אין ערך אינטרינזי לכמות אבל יש לחיים עצמם ולכן זה לא מקומי לבחור אילו חיים יילקחו.
אעדיף שלא לקחת חלק אקטיבי בהרג של אנשים תמימים , אלא לתת לטבע לעשות את שלו, עד כמה שהדבר מצער. לא אקח חיי אדם בידיי.
עדיף לי להיות פסיבי, למרות שהתוצאה גרועה יותר מבחינה מספרית, ולא להרוג אדם באופן אקטיבי.
זו לא החלטה פשוטה ואני מאמין שהיא תלויה גם ביחסים שלי עם כל אחד מארבעת העובדים. אבל בגדול, עדיף שמישהו אחד יהרג לעומת שלושה
כך אציל 5 אנשים ואאבד שלושה ואילו אבחר במתג- אפסיד 6 בשביל להציל 3 אנשים
ייהרג אחד ולא שלושה. אפעל על הקרון ולא על האדם.
אם ביכולתי להתערב, מתפקידי לדאוג שכמה שפחות חיי אחד יגמרו
אין לי יכולת להחליט אלו חיים שווים יותר, ולא אסכים להרוג אדם, גם אם הדבר יגרום להצלה של חיים אחרים.
לא יכולה אקטיבית לבחור להרוג את הפועל השני, "לשחק את אלוהים"
למרות שמבחינה 'מספרית' אם אבצע את תרחיש א אביא להצלת חיי אדם רבים יותר (5 אנשים), הדבר כרוך בהרג של אדם אחר ובמקרה זה המטרה לא מקדשת את האמצעים.
עדיף שימותו ארבע איש (השמן + שלושת מסילה ב') על שישה בהזזת המתג או 9 באי מעשה (גם אם זה מצריך מעשה המתה אקטיבי מצידי)
החיים של האיש הזה יכולים להציל 5 נפשות אחרות
3>1 למרות שזה לא החלטה שאמורה להיות בידנו
למרות שאני יודעת בודאות שהם יהרגו אני מאמינה באלוהים ובניסים. וגם כנראה שלא יהיה לי האומץ לעשות כזה דבר...
אני לא יכול נורמטיבית לקבל את ההחלטה. אני לא אחליט מי לחיים.
הוא לא אשם, זה רצח בידיים. אם עדיף חיים של חמישה על אחד, ויש זמן לדחוף אותו יש גם זמן לקפוץ בעצמי, מאחר ולא אתאבד מדוע שאדחוף אותו?
לא ניתן מבחינה מוסרית לרצוח מישהו בכדי להציל חיי אחרים, גם אם הוא יחיד והם רבים. מה שניתן לעשות זה לנסות להציל את שתי הקבוצות מבלי להרוג אף אד
שיקולים דתיים. מתוך אמונה שיש ללכת כפי שכתוב מלמעלה ולהלהתערב בהחלטות ה׳.
הפעולה מצילה את שלושת הפועלים אבל לא כוללת הריגה ממש "בידיים" של אדם.
לא אהרוג אדם (בוודאות) בידיים שלי כדי אולי (ואפילו אם הסיכויים גבוהים) להציל אחרים
הפעולה של הקרבת אחר למען אחרים עדיין נראית לי אכזרית. הייתי חושבת על הקרבה עצמית כדי להציל אחרים, מאשר להחליט על חייו של אחר.
אם אלחץ על המתג אני זאת שאהרוג את הפועל, והאשמה תהיה ישירות עלי. לעומת המוות של שלושת הפועלים שלהם פשוט לא עזרתי.
אני לא אשנה את הגורל ולא הגורל ולא אגרום למוות של בן אדם
דילמה קשה מאד. מי אני שאבחר מי יינצל ומי לא. הדבר שעמד נגד עיני היה הצלת חייהם של שלושה בני אדם מול הצלת חייו של אדם אחד.
גם האיש על הגשר הוא אדם ואין לי זכות לקחת את חייו של אף אדם. ערך חייו אינו פחות משל אף אדם אחר והוא אינו צריך לשלם בחייו בכפיה כדי להציל אחרים.
לא יכולה באופן אקטיבי לבחור להרוג אף אחד
א. עדיף 3 על פני אחד ב. יש מצב שהאחד הזה יספיק לברוח
אני אעדיף להציל חמישה אנשים ולהרוג אחד, מאשר לא לעשות כלום ולראות שמונה נהרגים
לא משנה מה אעשה מישהו יהרג, אולם אם אעשה משהו אגרום בכוונה מוות לאדם כלשהו
לא אוכל להביא את עצמי להרוג אדם... גם אם זה יציל חמישה אנשים, לא אהיה מסוגלת להרוג.
אם אני לוחצת יש לי אחריות על המוות של האדם היחיד. אם אני לא לוחצת זה לא קורה באשמתי
למרות שהתוצאות יהיו הרות אסון, המצפון שלי לא יאפשר לי להיות אחראי באופן ישיר על לקיחת חי אדם
עדיפות קודמת לחיי אדם, וכמה שפחות מהם שימותו.
מה שצריך לקרות יקרה.. אמנם אאשים את עצמי לאחר מכן אבל לשנות גורל של אדם משפחתו לא תסלח לי על כך כל החיים
The man on the bridge wouldn't have any chance, while one of the 5 might notice the train and save themselves. Besides, I am not entitled to make life and death choices over people's lives.
אם לא אעשה דבר, 8 מתים. אם אלחץ על המתג, 6 מתים. אם אדחף את האיש, 4 מתים.
אם אלחץ על המתג אדע שאני גרמתי למותו של אדם
איני מרגיש שאני יכול לקחת חלק באופן אקטיבי ולהרוג אדם, אפילו אם זה כדי להציל 5 אנשים.
לדחוף בן אדם אל מותו נראה לי קשה יותר מנטלית לביצוע מאשר לחיצה על מתג
כי ברגע שאלחץ אהיה חלק משרשרת האירועים שגרמו למוות של אותו אדם
אני לא חושבת שהייתי מסוגלת לדחוף בן אדם במטרה להרוג אותו, אבל בכל זאת הייתי רוצה לנסות להציל את האנשים ולכן הייתי לוחצת על המתג
מעדיפה שייהרגו יותר אנשים מבלי שאעשה דבר על פני שפעולה אקטיבית שלי תהרוג מישהו.
אני לא מאמינה שיהיה ביכולתי לעשות אקט ממשי של לדחוף מישהו אל הפסים, מצד שני יש אפשרות להציל אנשים, והלחיצה על המתג היא מעשה יותר קל.
למרות שכביכול הדבר נראה כהדבר הנכון לעשות, הרגע האמת לדעתי לא אוכל להביא במו ידיי למותו של אדם.
אם אלחץ על המתג רק איש אחד ימות. אם לא אלחץ 3 ימותו.
מבחינה לוגית וקרה, נשמע שהדבר ההגיוני לעשות, הוא "להקריב" את האיש כדי להציל חמישה. אך בפועל אני לא חושב שהייתי מצליח להביא את עצמי במודע לדחוףאדם אל מותו.
מעדיפה שזה לא יהיה באשמתי לגרום למוות של אדם
אין לי הזכות המוסרית לקבוע כי מותו של א' עדיף על מותו של ב' (או של חמישה אחרים).
לנסות לצמצם כמה שאפשר את הנזק- שכמה שפחות אנשים ימותו.
אין לי איטואיציה חזקה מספיק מה נכון לעשות ולכן לא אעשה מעשה אקטיבי כל כך
עד כמה שזה נורא, להקריב אדם, יש כאן הצלה של 5 בני אדם אחרים. במקרה השני, של המתג, יש הצלה של 3 בני אדם. בחרתי באופציה שבה כמות בני האדם שניתן להצילהיא הגדולה ביותר
הפעולה האקטיבית של דחיפה חמורה יותר מוסרית מהפעולה הפסיבית של אפס מעשה
לא יודעת מה הייתי עושה 2 המקרים מזעזעים זה מה שנרא הכי הגיוני כי זה חיים של אדם 1 מול חיים של שלושה אנשים
זה לא באמת כל כך פשוט... אבל עדיף שאדם אחד יהרג מאשר שלושה.
עדיף שימותו כמה פחות אנשים זאת התפיסת עולם שלי
קשה לי המחשבה של לגרום למותו של אדם גם אם זה על מנת להציל אנשים רבים אחרים.
אני לא מסוגל להקריב איש בודד בשביל שאחרים יחיו! אני לא אלוהים! ולא אוכל לחיות עם ההרגשה הזאת.
עדיף לנסות להציל את כולם ולא להצליח מאשר להקריב מישהו ע"מ להציל את כולם
אי אפשר לדעת בודאות שהוא יציל את השאר, ואין בידי את הסמכות להחליט מי יחיה ומי ימות.
למרות הקושי בידיעה שאהיה אחראית למותו של אחד מהפועלים, נשיאת הידיעה שגרמתי למותם של שלושה מבלי להניף אצבע היתה קשה עבורי אפילו יותר.
אני לא מסוגלת לשים את עצמי שופטת בסיטואציה כל כך קשה , מה גם שלא אני גרמתי לסיטואציה להתרחש מלחתחילה
אני לא אלהוים... מי אני שאחליט על מוות של אחרים?!
אינני מעוניין להיות חלק מנטילת חיים. אין בסמכותי לקבוע מי יחיה ומי ימות. מבחינתי יש להציל חיים של אחר אבל לא בתמורה לחיים של גורם שלישי
אני לא יכולה להחליט אם ערך חיי האדם של חמישה פועלים עולה על ערך חייו של אותו פועל יחיד.
לא הייתי מסוגלת להביא להרג ישיר של אדם, גם אם זה יביא להצלה עקיפה של אנשים אחרים.
כמיתב דעתי לפי ההלכה אי אפשר להגיד שאדם אחד ימות במקום אנשים אחרים אלא אם כן האדם שימות היה אמור למות בכל מקרה.
אם אדחף את האיש השמן ימותו רק 4 אנשים,לעומת אם אלחץ על המתג ימותו 6 אנשים ואם לא אעשה כלום ימותו 8 אנשים.
לא הייתי יכולה לעמוד בכך ששלושה אנשים ימותו.
אם אלחץ על המתג אגרום באופן ישיר למותו. אם לא אלחץ על המתג לא אהיה אחראי באופן ישיר למותו של אף אחד (למרות שלכאורה יכולתי לעשות משהו).
למה שאדחף מישהו אחר ואגרום למותו?! המוות שלו יהיה ישירות עלי
לגרום באופן אקטיבי למוות קשה לי למרות ההצלה של 5 אנשים
לאדם אחד יותר קל לברוח מאשר לשלושה. ואם מותו וודאי, יהיה פחות מיתות על מצפוני.
למרות לעדיף להציל כמה שיותר אנשים אני לא הייתי מסוגל לגרום באופן ישיר להרג שם האיש השני
לא הייתי דוחפת את האיש מהסיבה שלא הייתי מסוגלת לגרום בעצמי למוות של מישהו שאני יודעת שדחפתי אותו למוות שלו.
בכל מקרה משהו ימות. מעדיפה לא ללחוץ ולקחת את ההחלטה לידיי.
אינני יודעת איך אגיב באמת במצב כזה, אך כנראה שאם אבחר להרוג אדם, אעדיך להציל כמה שיותר אנשים אחרים
עדיף להציל חמישה אנשים ולהרוג אחד באופן "פסיבי" מלהרוג אחד באופן אקטיבי...
אין ברצוני להרוג או לראות אנשים נהרגים, אך אם יש את האופציה לבחור שאדם אחד יהרג במקום שלושה, אני חושבת שזה הרע במיעוטו.
אני לא אקח על עצמ הרג של בן אדם. בנוסף, ייתכן שהתערבות שכזו תיחשב (משפטית) לרצח.
הצלה ודאית של כמה אנשים, שלא על חשבון הריגתו של מישהו
אני חושבת על טובת הכלל, או כמה שיותר אנשים
איני מסוגלת להביא לידי גרימת מוות בצורה פעילה לאדם
אני לא חושבת שהייתי מסוגלת לדחוף אדם למוות שלו.
אני מרגיש שזה לא בסדר לעשות פעולה אקטיבית של הריגת אותו בן אדן. זה נוגד את האינסטינקטין שלי.י
מצפונית לא אוכל לעשות זאת - להרוג אדם במו ידיי, כאשר אם ייהרגו החמישה, זה אמנם יהיה עצוב מאוד, אך לא יהיה באשמתי. מעבר לכך, מי אני שאדון מי לחייםומי למוות.
חושב שאעדיף להיות אחראי "פסיבי" למוות של הפועלים, מאשר להיות אחראי "אקטיבי" למוות של הבחור גדל הגוף.
לא הייתי מסוגלת בעצמי להביא באופן פעיל למותו של מישהו אחר אבל אולי הייתי יכולה ללחוץ על המתג , דבר שהיה מרגיש פחות אישי
מכיוון שמישהו בטוח ימות ועדיף שזה יהיה רק אדם אחד לעומת 3
גם הימנעות מהריגה ממשית או באמצעות מתווך איננה אפשרות מקובלת עלי.
אני לא מוכן מבחינה ערכית להקריב את חייו של מישהו למען חייהם של אחרים. אני חושב שזה לא פייר, ושבעצם אני מבצע את הבחירה שלו במקומו.
לחיצה על המתג תגרום לפעולת הרג פעילה על ידי.
אפילו אם ממש קשה לי, אני שוקלת את כמות החיים שיוצלו.
אני לא חושב שזה ראוי שאני אקבע מי יחיה ומי ימות, וכמות האנשים שימותו אינה משנה את דעתי זו.
אם אין ביכולתי לעזור בדרך שלא תפגע בשלושתם אז לפחות אוכל למנוע אסון ולציל2
מכיוון שלפי דעתי אין לי את זכות הבחירה של להרוג אחד בשביל להציל 5... כאשר מדובר בבני אדם, אין מדובר בכמות האנשים אלא כל אדם הוא עולם שלם
אם משהו ימות בכל מקרה, אני לא יכולה להחליט לשנות דברים. כמו המתת חסד - לא לעשות משהו כדי להרוג משהו, אלא רק לא לעשות משהו כדי להבריא אותו
לא אוכל לגרום למוות של מישהו באופן אקטיבי
עדיף מוות בטוח של אחד וניסיון להציל את השאר

תיארו בפני את הבעיה בקורס, אבל לא נדרשתי לבחור.
שמעתי הרצאה על זה אבל הביאו שם טענות רבות אז אני לא זוכר בדיוק את רצף הדברים
מכירה את הסוגיה, אבל לא נדרשתי להכריע באופן חד משמעי בעבר
דנו בזה במהלך שיעור, אבל לא נדרשתי לחשוב על עמדתי בעניין
נחשפתי לבעיה, אך לא נדרשתי לתת לה תשובה חותכת בעבר
יש לי הכרות קודמת עם הבעיה, לא השתתפתי במחקר דומה שהציג את הבעיה.
לא השתתפתי במחקר, אך אני מכיר את הדילמה המוסרית.
יש לי היכרות עם בעיית הקרונית הקלאסית דרך קורס שלמדתי אבל לא עם סיטואציה כזו כמו שהוצגה כאן (שיש שתי קרוניות שונות)
זה לא עלה בהמלך מחקר, אלא בקורס באוניברסיטה ואני לא זוכרת מה השבתי כשבעיה זו עלתה
כן יותר נפעם אחת ואני גם העברתי שיעור בנושא יוטלטריזים
הכרתי, אבל מעולם לא נדרשתי להשיב מה הייתי עושה
היכרות קודמת עם סוגיות הלכתיות ביחס לשאלת חיי אדם
יש לי היכרות עם הבעיה משיעורי תורת המשפט
שמעתי על זה, אבל אף פעם לא יצא לי להתנסות במענה על השאלה
אני זוכרת את הבעיה עם הקרונות מקורס אבל לא ממחקר שהשתתפתי בו

בשנה האחרונה החלטתי להפסיק לנסות להתחבר לדת בכח, עד אז לדעתי פעם-פעמיים בשנה
כמה פעמים בשנה - אזכרות עם איש דת בבית קברות

בעיקר עת הצורך, במפגשים דתיים, ובהרבה מקרים של תחושת צורך פנימי שאיני יכולה לכמת במספר